Livet ble gitt til oss for en milliard år siden.
Hva har vi gjort med det?
Lucy. TEKSTET AV LEOGATE1968...
Det er såre enkelt. Inn og ut, alt klappet og klart.
Så hvorfor gjør du det ikke selv?
Det siste den fyren forventer seg
er at en sexy babe som deg kommer for å levere kofferten.
Det vil overraske ham. Kom igjen!
Hva er det i den?
Elskling!
Ikke bli helt paranoid, ok?
Du stoler på meg, gjør du ikke?
Faen!
Richard, jeg liker deg virkelig, men
jeg må ta mer vare på meg selv akkurat nå.
Jeg vet ikke. Jeg må konsentrere meg om så mye.
Hei, hei. Hva er det du gjør?
Jeg drar hjem fordi jeg har eksamen på Mandag...
...jeg må ha meg en dusj og så må jeg studere, ok!?
Vet du hva? Jeg var på museet en dag tidligere.
Og vet du hva jeg fant ut av? Hva?
Den første kvinnen fikk navnet Lucy.
Skal det liksom få meg til å få meg til å føle meg bedre?
Ja.
Nei.
Jeg ringer deg. Ok?
Ok, ok, ok.
Jeg skal være ærlig med deg.
Jeg kan ikke levere kofferten selv.
Jeg hadde litt problemer med fyren.
Det er ikke noe alvorlig, men om det er deg så er problemet løst.
Du går inn dit, du går opp til resepsjonen,
du spør om Mr. Jang kan komme ned.
Han kommer ned, han tar kofferten,
og du viser ham ditt vakreste smil
og drar.
Hør her! Du kan jo faktisk se resepsjonen herfra.
Kom igjen.
Hva er det i kofferten?
Jeg vet ikke, det er bare noen papirer.
Å ja? La meg få se dem da.
Den er låst. Og det er bare Mr. Jang som har koden.
Jeg er bare budbringeren.
Får du betalt for å gjøre dette?
Ja, på et vis.
Hvor mye?
Ok! Forhandler vi nå eller...
Nei, nei. Hvor mye får du betalt? Jeg vil vite hvor mye du får.
Tusen dollar.
Du får utbetalt tusen dollar
for å levere noen papirer? Virkelig?
Jeg vet ikke. Det tar meg 10 minutter og de gir meg tusen dollar
og resten, har jeg ingenting med.
Vel, det er ikke noe jeg har med å gjøre heller, ok!
Hør her! Hva?
Vi deler det likt.
Det er 500 for deg og 500 for meg.
Richard, jeg skal ringe deg.
Hør her, det er tredje gangen denne uken,
Jeg kommer til det samme hotellet, med samme cowboyhatt. .
Problemet løst!
Gå, gå. Jeg venter på deg. Gå.
Lucy, kjære...
Jeg har gjort dette mange ganger.
Det er papirer.
Det er sikkert bare noen design
de har byttet slik at de kan kopiere dem.
Det er sånn de gjør det i dette landet.
Til og med min Stetson hatt er laget her. Se her.
Det står det på lappen, "Laget i Taiwan."
Farvel så lenge, cowboy med falsk Stetson hatt.
Kjære, vær så snill.
Richard, jeg må gå. Og seriøst...
Hva i helvete er det du gjør? Jeg beklager.
Jeg beklager. Jeg trenger virkelig din hjelp.
Stopp! Stopp med dette! Få denne av meg nå!
Jeg kan ikke. Få denne av meg øyeblikkelig!
¨Jeg kan ikke, Mr. Jang er den eneste som har nøkkelen.
Alt du trenger å gjøre er å gå inn i hotellet
og spørre etter ham i resepsjonen.
Nei! Få dette av meg med en gang!
Jeg beklager. Jeg har virkelig ikke noe annet valg.
Jo raskere du går inn, jo raskere kommer du deg ut igjen!
Jeg kan ikke fatte at du gjorde dette mot meg.
Jeg blir værende akkurat her. Det har du mitt ord på.
Dine ord er ikke verdt en dritt!
Det er verdt 500 dollar på forskudd.
Du er et rasshøl.
Og du er helt utrolig
Frøken, kan jeg hjelpe deg?
Ja.
Jeg er her for...
Mr. Jang.
Ja vel...
Hvem skal jeg si er her?
Richard.
Richard sendte meg.
Hva er ditt navn?
Nei, Richard.
Richard's... Han ser bare etter en parkeringsplass.
Mr. Jang vil allikevel vite navnet ditt.
Lucy.
Lucy og hva mer?
Bare Lucy. Om han kunne være rask med dette, for jeg må...
Bare et øyeblikk mens jeg oversetter.
Mr. Jang er på vei ned. Bare bli stående her.
Kan jeg sette meg ned?
Mr. Jang sa at du måtte bli stående akkurat her.
Jeg tror det er best at at du blir stående her.
Unnskyld meg.
Regent Hotell.
Nei!
Vær så snill. Vær så snill!
Vær så snill!
Jeg vet ingenting!
Vær så snill! Vær så snill!
Nei! Vær så snill!
Snakker du Engelsk?
Lucy! Ja, jeg er Lucy.
Dette har bare vært en stor feiltakelse.
Jeg skulle bare levere denne kofferten.
Om du har mistet nøkkelen, så trenger du ikke å kappe av meg hånden.
Du kan bare kutte lenken, ok?
Vær så snill.
Jeg ber deg, vær så snill.
Nei, nei, nei!
Vær så snill.
Vær så snill!
Helo, frøken. Jeg snakker Engelsk. Jeg oversetter for Mr. Jang.
Vær snill og fortell ham at jeg ikke har gjort noe. Jeg vet ingenting.
Alt er bare en stor feiltakelse, ok? Vær så snill og fortell ham det.
Ja, ok, ok. Et øyeblikk.
Mr. Jang vil vite hva som er i kofferten.
Nei, jeg vet ikke hva som er i kofferten.
Snakker du Engelsk eller snakker du ikke Engelsk?
Jo, det gjør jeg. Jeg studerte et år ved det internasjonale universitetet i New York.
Ok.
Richard ga meg kofferten for å gi den til deg, det er alt jeg vet.
Ok? Vær så snill og fortell ham det.
Han ga meg et papir med noen nummer nedskrevet. Hva er dette?
Det er koden til låsen på kofferten.
Hva er det egentlig i kofferten?
Ingenting som er farlig.
Så hvorfor åpner han den ikke selv?
Han stoler ikke på Mr. Richard.
Jeg stoler ikke på Richard heller.
Jeg har bare vært sammen med ham en uke.
Ok, ok, ok.
Mr. Jang insisterer på at du skal åpne kofferten. Ok, ok.
Vær så snill, Gud, hjelp meg.
Han vil at du skal få opp farten.
Mr. Jang har andre ting å gjøre.
Kan du beskrive innholdet i kofferten?
Det er fire plastikk poser fylt med et blått pulver. Som et...
Kanskje et purpurfarget pulver.
Jeg vet ikke. Det ser ekkelt ut.
Mr. Jang ønsker å tilby deg en jobb.
En jobb?
Jeg vil ikke ha en jobb.
Om livet startet for ca. en milliard år siden,
så må vi vente 400,000 år
for å se avvikene for de første nerve cellene.
Dette er hvor livet som vi kjenner det, starter.
Hjerner i dannelse med bare noen få milligram.
Det er ikke mulig å avgjøre om det har blitt noen intelligens ennå.
Det beveger seg mer som en refleks.
One nevron, så er du i live. To nevroner,
så beveger du deg, og med bevegelse,
begynner interessante ting å skje.
Dyrelivet på jorden går millioner av år tilbake i tid.
Men de fleste arter bruker bare 3 til 5% av sin hjernekapasitet.
Men det det er ikke før vi kommer til mennesket
på toppen av næringskjeden
at vi endelig kan se arter som bruker mer av sin hjernekapasitet.
10% høres kanskje ikke så mye ut,
men det er ganske mye om du ser på alt vi har gjort med den.
Nå la oss diskutere et spesielt tilfelle.
Det eneste levende vesen som bruker hjernen bedre enn oss.
Delfinen.
Det er antatt at dette utrolige dyret
bruker opp til 20% av sin hjernekapasitet.
Og spesielt,
så tillater det
den til å ha et ekko-lokaliseringssystem
som er mer effektivt enn noen sonar oppfunnet av menesket.
Men delfinen oppfant ikke sonaren, den utviklet den naturlig.
Og dette er den avgjørende delen av vår
filosofiske refleksjon vi har i dag.
Kan vi derfor konkludere med
at menneskene er mer bekymret for å
eie
enn å være til?
Lucy.
Hva gjorde du med magen min?
ingenting!
Bare et lite horisontalt kutt.
Det er meget bra gjort også.
Og du vil få se at innen en måned,
så vil arret så og si være usynlig.
Så du får vist frem magen din på stranden neste sommer.
Jeg bryr meg ikke om arret.
Er det om hvorfor vi åpnet deg opp, er det?
Vær du sikker, vi har ikke høstet organene dine eller noe sånt.
Vi har bare lagt en liten pakke inn i din nedre mageregion.
Det er en ny type narkotika som ungdommer i Europe
kommer til å elske, bare vent å se.
Hva er det?
Vel, den vitenskapelige termen er C.P.H.4.
Som ikke er et så veldig sexy navn om man skal se på det salgsmessig.
Så vi arbeider fortsatt på noe med litt mer futt i.
Noen forslag?
Unnskyld meg.
Velkommen!
Velkommen, kom inn. Flott! Oops!
Utmerket, utmerket!
Fantastisk! Flott, flott.
- Hvordan har du det? - Veldig bra, min kjære.
Ok.
Ok, greit. Først så vil jeg,
takke dere for å delta i dette tiltaket,
som jeg er sikker på at vil gå helt feilfritt.
Disse flotte passene og billettene vil
gjøre det mulig å få dere hjem igjen innen de neste 24 timene.
Når dere ankommer, så vil dere bli tatt hånd om av våre folk,
sånn at vi kan få tilbake varene våre
og at dere kanskje får tilbake friheten
som dere virkelig fortjener.
Jeg er sikker på at jeg ikke trenger å minne dere om dette,
men for den som skulle bli fristet
til å advare eller å overgi seg til autoritetene,
så har vi navn og adresser
til familiene av hver og en av dere,
ned til de mest fjerne av kusiner og fettere, ok?
Så vi stoler derfor på deres hele og fulle diskresjon.
- Flotte greier! - Men allikevel,
mine herrer og dame, tillat meg å være den første til å ønske dere
en god reise!
Oops.
Flott.
Skal du selge dette?
Ja jeg er redd for det. Det er vår forretningsmodell.
For primitive vesener som oss, så ser livet ut til å ha et enkelt formål,
å få mer tid.
Og det er ved å gå gjennom tiden at det også ser ut til at
det er det eneste virkelige formålet for hver celle i kroppen vår.
For å nå det målet, så har massen av celler
som danner ormer og mennesker
bare to alternativer.
Å være udødelig
eller å reprodusere seg.
Om miljøet ikke er
gunstig nok eller nærende nok...
Så vil cellene velge udødelighet.
Så med andre ord, selvoppholdelse og selvkontrollering.
På en annen side,
om miljøet er gunstig...
Så vil de velge reprodusering.
På den måten, når de dør,
så vil de sende videre viktig informasjon og viten
til den neste cellen, som igjen vil gi det til den neste cellen osv, osv..
Sånn blir kunnskap og viten ført videre med tiden.
Ok, ok. Vær rolig.
Du må vente. Bare vente å se.
Du vil få tid til å tenke gjennom dette på flyet.
Bare ta flyet.
Ta flyet, og komme meg bort herfra.
Det er hovedmålet akkurat nå. Bare å spare tid.
Ikke prøv på noe. Bare ta det med ro. Du er i live.
Du er i live.
Det er alt som betyr noe. Bare vent.
Spar tid.
Jeg er ikke i humør for det.
La oss for en liten stund forestille oss
hvordan livet ville vært om vi hadde hatt adgang til, tja, la oss si,
20% av vår hjernekapasitet.
Det første trinnet
ville gi oss adgang til å kontrollere vår egen kropp.
Mister? Ja.
Har det blitt bevist vitenskapelig?
For øyeblikket så må jeg bare erkjenne at det kun er en teori.
Men om du tenker over det,
så er det vanskelig å forstå at Grekerne,
Egypterne og Indierne
hadde kunnskap om celler århundrer før
mikroskopet ble oppfunnet.
Og hva sier det om Darwin,
som alle tok for å være en idiot
da han la frem sin teori om evolusjon.
Det er opp til oss å presse reglene og lovene
og gå fra evolusjon til revolusjon.
100 milliarder nevroner i hvert menneske,
og det er bare 15% som er aktive.
Det er flere forbindelser i menneske kroppen
enn det er stjerner i hele vår galakse.
Vi innehar et gigantisk nettverk med informasjon
til hvilket vi så og si nesten ikke har adgang til.
Mister? Ja.
Hva vil det andre trinnet være?
Vel, det neste trinnet vil trolig være å kontrollere andre mennesker.
Men for å få det til, så må man kunne ha adgang til
minst 40% av vår hjernekapasitet.
Etter å ha fått kontroll over våre egne celler og andre,
kommer kontroll over materie.
Men nå beveger vi oss igjen inn en verden av science fiction
og vi vet ikke noe mer enn enn hund som ser opp på månen.
Unnskyld meg, Mister. Ja.
Men hva ville skje om vi for en eller annen grunn overser,
noen som har låst opp for 100% av sin hjernekapasitet?
100%?
Ja.
Jeg har ingen aning.
Hei!
Hei! Snakker du Engelsk? Nei, nei, nei.
Snakker du Engelsk? Ja, ja.
Ta meg til et sykehus, nå!. Sykehus.
Foten min!
Sykehus!
Vent på meg.
Frøken! Hallo?
Hei! Frøken!
Jeg trenger hjelp. Det haster.
Du kan ikke være her inne. Vi opererer!
Vær så snill, kom deg ut herfra!
Du ville ikke ha greid å redde ham uansett.
Svulsten har allerede nådd hjernestammen
og den høyre siden av ryggraden hans.
Noen puttet en pose med narkotika inn i meg.
Jeg behøver deg til å fjerne den. Den lekker.
Gjør det nå.
Greit. Jeg skal bare gjøre klar en lokalbedøvelse.
Ikke bry deg med det.
Greit.
Ok.
Slapp av, vær så snill.
Legg pistolen ned.
Jeg skal bare undersøke deg litt, ok?
Har du noe imot det? Nei.
Hallo? Mor?
Hei! Lucy.
Å kjære, det er så godt å høre fra deg!
Men hva er klokken der borte?
Jeg vet ikke, det er kveld.
Hold linjen litt, la meg bare bli få avslutte den andre samtalen.
Jeg må gå inn for å gjøre det.
Jeg er tilbake. Du fester vel ikke for mye, gjør du vel?
Du lovet meg at du skulle ta vare på deg selv.
Jeg prøver på det, Mor. Jeg prøver på det.
<Vel, takk for at du ringte ut av det blå på denne måten.
Din far vil bli lei seg for at han ikke fikk snakket med deg.
Han er ikke hjemme fra treningen ennå.
Normalt så bruker du jo å ringe oss på morgenen.
Mor? Ja?
Jeg kan føle alt.
Hve mener du kjære?
Omgivelsene,
luften,
vibrasjonene,
menneskene.
Jeg kan føle gravitasjonen.
Jeg kan føle Jordens rotasjon,
varmen som forlater kroppen min,
blodet som strømmer gjennom årene mine.
Jeg kan føle hjernen min,
de dypeste deler av min hukommelse...
Kjære, vi har en dårlig forbindelse. Jeg kan nesten ikke høre deg.
Hva sa du om din hukommelse?
Smerten i munnen min
da jeg hadde tannregulering.
Jeg kan huske følelsen hånden din
på pannen min når jeg hadde feber.
Jeg husker klappingen på katten, det var så mykt.
Katten? Hvilken katt, elskling?
En Siameser med blå øyne og en knekt hale
Kjære, du kan umulig huske det.
Du var bare ett år gammel.
jeg husker smaken av melken din i munnen min.
Rommet,
væsken...
Kjære, hva er det du snakker om?
Jeg vil bare fortelle deg at jeg elsker dere.
Mor og Far.
Kjære...
Og jeg vil takke dere for alle de tusen kyssene
som jeg fortsatt kan kjenne på ansiktet mitt.
Jeg elsker deg Mor.
Jeg elsker deg også, kjære.
Mer enn noe annet i hele verden.
Hvor mye er det igjen?
500 gram.
Og hvor lang tid vil det ta kroppen min
å kvitte seg med resten av det?
For å svare på det, så må jeg få vite hva dette er.
Kan jeg?
Sett igang.
C.P.H.4.
Fortell meg om det.
Gravide kvinner produserer C.P.H.4
i den sjette uken av graviditeten
i meget små mengder.
For en baby, så er det som kraften fra en atombombe.
Det er det som gir fosteret
den nødvendige energien til å forme alle knoklene i kroppen.
Jeg har hørt at de har forsøkt å lage en syntetisk versjon av det.
Jeg visste ikke at de hadde lyktes med det.
Om dette virkelig er C.P.H.4,
i denne mengden,
så er jeg overrasket over at du fortsatt er i live.
Ikke for så lenge.
Å lære noe er alltid en smertefull prosess.
Som når du er liten og knoklene dine
vokser og du har vondt overalt.
Kan du tro på at jeg kan huske
lyden av mine egne knokler som vokste?
Som en sliping under huden.
Alt er annerledes nå.
Sånn som, lyder er musikk som jeg kan forstå nå, som væsker.
Det er morsomt, jeg brukte å være så bekymret
for hvem jeg var og hva jeg ønsket å bli
og nå når jeg har den tilgangen
til de dypeste avkroker av min hjerne,
Jeg ser ting klarere
og forstår at det som gjør oss til de vi er
er primitivt.
De er alle hindringer.
Gir det noen mening?
Sånn som smerten du opplever.
Den blokkerer deg fra å forstå.
Alt du kjenner nå er smerte. Det er alt du vet, smerte.
Hvor er de andre?
De andre som frakter stoffet.
Jeg trenger resten av det, for medisinsk bruk så klart.
Berlin.
Paris.
Roma.
Takk for informasjonen.
God kveld, Professor.
God kveld, Albert.
Vil du spise middagen her i kveld?
Det er jeg redd for, ja. Jeg er helt utslitt.
Ha en god hvil. Takk for det.
Du skremte nesten møkka av meg,
når du banker på som en gærning!
Jeg har savnet deg.
Jeg også.
Å ja, har du mistet nøklene eller noe sånt?
Ja.
Kan jeg låne din bærbare?
Ja selvfølgelig.
Så jeg brukte hele dagen i går på prøvespillinger, som var helt utrolige.
De fikk oss bare til å stå rundt omkring hele dagen
fordi de brydde seg ikke en dritt om tiden vår, de snakket bare kinesisk.
Hvem forstår kinesisk? Jeg forstår ikke kinesisk.
Og så sier de at alltid skal ringe, men det gjør de aldri,
fordi de tar jo ikke engang telefon nummeret ditt.
Unntatt den ene fyren, men han er ikke kineser.
Han jobber for byrået og han er så søt.
Herregud, han er bare så søt.
Som i søt-og-jeg-vet det måten.
Som om han hadde denne greia... Å herregud, og den rumpa da!
La meg få starte med den!
Og du kommer aldri til å gjette hvilke steder han tok meg til.
Four Seasons, Royal Suites, og vi elsket hele natten.
Jeg beklager, jeg snakker bare om meg selv. Hva skjer da? Hvordan går det med Richard?
Han er død.
Dere er sprøe.
Jeg tar meg en dusj.
Ja?
Professor Norman, mitt navn er Lucy.
Jeg har akkurat lest alt om din forskning om menneskets hjerne.
Vi må møtes.
All min forskning?
Vel, jeg er meget smigret, unge dame,
men det har jeg vanskelig for å tro.
Jeg må ha skrevet sånn rundt regnet...
6,734 sider. Jeg kan alle utenat om du ønsker å høre det.
Er du en av Emily's venner?
Dette høres ut som en av hennes tåpelige spøker. Er hun der med deg?
Nei, jeg er helt alene.
Hvem er du?
Jeg akkurat sagt det til deg.
Lucy, ja, riktig? Ja, beklager.
Jeg leste din teori om bruken av hjernens kapasitet.
Det er litt mangelfullt, men du er på riktig spor.
Takk for det.
Professor, mine celler reproduserer seg selv med en utrolig fart.
Mange millioner i sekundet.
Jeg har problemer med å evaluere det eksate tidspunkt for min egen død,
men jeg tviler på at jeg vil holde ut mer enn 24 timer.
Hva er det du snakker om?
Det jeg sier er at din teori ikke er en teori.
Jeg har absorbert en stor mengde av det syntetiske C.P.H.4.
som vil tillate meg å bruke 100% av min hjernekapasitet.
Akkurat nå er jeg på 28%,
og det du skrev er sant.
Når hjernen kommer til 20%, så åpnes den og utvider resten.
Det er ikke flere hindringer. De faller ned som dominobrikker.
Jeg koloniserer min egen hjerne.
Vel, Jeg vet ikke hva jeg skal... si.
Det er sant, jeg har jobbet med den teorien i over 20 år,
men det har bare vært hypoteser og forsknings ideer.
Jeg trodde aldri at noen ville...
Du kan kontrollere ditt eget stoffskifte?
Ja.
Og jeg kan begynne å kontrollere andre menneskers kropper.
Jeg kan også kontrollere magnetisme og elektrisitet.
Ikke alle av dem, bare de mest elementære.
Tv.
Telefoner.
Radio.
Det er jo utrolig.
Jeg føler ikke smerte,
frykt,
lyst.
Det er som om alt det som gjør oss til mennesker bare fordamper.
Jo mindre menneskelig jeg føler meg,
er all denne kunnskapen om alt,
kvantefysikk, og anvendt matematikk,
den uendelige kapasiteten i en celles kjerne.
All denne kunnskapen eksploderer inne i hjernen min.
Og jeg vet ikke hva jeg skal gjøre med det.
Om du spør meg
om hva du skal gjøre...
Vet du hva,
om vi tenker på det
opprinnelsen om livets natur,
Jeg mener, fra den første begynnelsen,
har utviklingen av den første cellen
som delte seg til to celler.
Den store hensikten
med livet har vært
å sende videre det som vi har lært.
Det var ingen høyere mening enn det.
Så om du spør meg om hva du skal gjøre
med all den kunnskapen du samler inn,
så ville jeg si
send den videre.
Akkurat som en hvilken som helst enkel celle
som reiser i tiden.
Tid.
Ja, selvfølgelig.
Jeg er utenfor døren din om 12 timer.
Drar du? Ja.
Hva er dette? En resept.
Og siden når da har du å skrive på kinesisk?
For omtrent en time siden.
Luce, jeg forstår ikke noe av dette.
Dine nyrer fungerer ikke skikkelig, leveren din svikter snart også.
Du må foreta noen endringer med livsstilen din.
Ta denne medisinen, tren litt, spis organisk dyrket mat.
Så vil du klare deg.
Kl. 23 i går kveld, skjøt og drepte en kvinne en pasient.
Det skjedde ved Tri-Service Sykehuset.
Den mistenkte er 25 år, blond, middels høy.
Politiet søker rundt i hele landet.
Hun er bevæpnet og farlig.
Del Rio.
Jeg fikk en merkelig telefon fra en amerikansk borger i Taiwan.
En ung kvinne ringte og tipset oss om en stor narkotika ring.
- jeg tar den. - Jeg tar opp samtalen.
Hallo?
Jeg har viktig informasjon om om en gruppe narkotikatransportører.
Jeg trenger å få snakke med noen
som har litt autoritet.
Aha.
Du er meget heldig, det er ingen
i dette kontoret med mer autoritet enn meg.
Men la oss starte fra begynnelsen. Hva er ditt navn?
Hør etter, Pierre Del Rio.
Kom deg ned fra pulten, og sett deg i stolen din,
ta opp den røde pennen som ligger til venstre for deg
og skriv ned alt jeg sier til deg.
Det er ingen kameraer. Få opp farten!
Jeg har ingen tid å miste.
Kom igjen.
Jeg kommer til å sende deg detaljene
om tre mennesker som snart ankommer Europa.
Hver og en av dem har med seg et kilo narkotika.
Jeg behøver deg til å arrestere dem og samle inn stoffet.
Jeg trenger det til senere.
I hvilken form er dette stoffet i? Barrer? Kapsler?
Pulver. Gjemt i plastikk poser på innsiden av magene deres.
Unnskyld meg?
Vær smeget forsiktig når dere tar dem ut.
Produktet er meget kraftfullt.
Tro mine ord om det.
Ok greit?
Ja.
Bra.
Jeg regner med deg.
Ok?
God morgen.
Det er ham! Arrester ham.
Bli med meg, er du snill.
Hallo.
Mister, bli med oss.
Velkommen til Roma.
God morgen, mister.
Vær vennlig og følg etter oss. Denne veien.
Ja, selvfølgelig.
Del Rio. Kaptein Marco Bressi her.
Takk for at du ringte meg tilbake.
Vi tok oss av pakken din.
Takk for det. Jeg sender deg papirarbeidet
for overføringen.
Ha det bra.
Ok, vi har alle tre.
Mine Damer og Herrer,
vi starter nå på nedstigningen til Paris og Charles de Gaulle.
Frøken, jeg må be dem om å legge vekk datamaskinene nå.
Du bør tørke nesen din.
Unnskyld meg?
Kan jeg få et glass med champagne?
Ja, selvfølgelig.
Kan du bringe litt champagne til damen der borte?
Ja, jeg har akkrat blødd neseblod.
Frøken, din champagne.
Tusen takk.
Jeg beklager så meget, men du må faktisk lukke bordet ditt nå.
Selvfølgelig.
Til kunnskap.
Om miljøet ikke er nok gunstig eller nærende...
Så vil cellen velge udødelighet.
Med andre ord, selvoppholdende og selvkontrollerende.
Nei! Frøken, frøken!
Du må bli sittende!
Frøken!
Frøken! Åpne døren! Du må gå tilbake til setet ditt!
Vi skal lande snart. Vær så snill! Åpne døren.
Vær vennlig å si noe. Har du det bra? Frøken?
Frøken, vær så snill, åpne døren!
Vær så snill å gjør noe, hjelp meg! Vær så snill!
Vi skal lande snart! Åpne døren!
Frøken! Er alt bra med deg? Si noe!
Med et arr på hennes nedre mageregion?
Ganske nylig, med kirurgisk tråd.
- Hvordan har hun det? - Bra. Hun sover.
Med den sprøyta jeg ga henne, så vil hun være borte hele dagen.
- Hun er våken! - Er du sikker?
Hun sitter på sengen.
Det er henne.
- Spente du henne ikke fast? - Selvfølgelig gjorde vi det!
Frøken!
Ikke rør deg.
Jeg må snakke med deg alene.
Og jeg må ha deg til å ha hendene i været, om du er så vennlig.
Fikk du tak i pakkene?
Ja.
Hvor er de?
De er trygge.
Her,
i Paris.
De vil være sikrere i mine hender.
Få området avsperret og parker bilen.
Som politimann får man se ganske mange rare ting.
Men jeg må være ærlig med deg.
Det du gjorde bak der, det skremte meg skikkelig.
Å få alle til å sovne på den måten.
Trenger jeg å være bekymret?
Nei.
Bra.
Kan jeg?
Nei.
Hva er det? Koreansk. Jeg kjører.
Hei! Nei, nei, nei. Dette er en politibil!
Du kan ikke. Hei damen, dette er ikke mulig..
Dette er en politibil.
Ok, ok.
Kom igjen gutter!
Mister, mister, unnskyld meg, mister.
Jeg må få snakke med noen.
Snakk med politiet.
Hør her, jeg er en tysk borger og jeg forlanger å få se en advokat.
Jeg skal sjekke operasjons avdelingen.
- Ta med noe mat til oss. - Du er et matvrak.
Kjører du alltid sånn som dette?
Jeg har aldri kjørt før.
Flotte greier.
Hei, det er en enveiskjøring. Vi er sent ute.
Hei, jeg vil heller være sent ute enn død.
Vi dør egentlig aldri.
Beklager, mister.
Jeg føler meg ikke så bra.
Jeg har det bra. Jeg har det bra.
Jeg skal be dem om å ikke forfølge oss.
Ikke bry deg.
Jeg tok med bacon...
Gi meg kofferten.
Drep henne og ta ut posen.
Ikke bare stå der, drep henne!
Åpne den.
La oss dra.
Jeg er ikke sikker på om jeg kan være til noen hjelp for deg.
Jo, det er du.
For hva da?
En påminnelse.
Skal vi gå?
Hvor skal vi?
Ta den første til venstre.
Ok.
Kom igjen!
Følg etter den bilen.
Professor?
Hallo? Lucy.
Det er her! Det er her!
Hei, du.
Du er i Paris? Ja, det er jeg.
Flott, flott! Utmerket.
Så, hør her, jeg er ikke lenger på hotellet.
Jeg har kommet til universitetet,
hvor jeg har tatt meg den frihet
å sammenkalle noen av mine kollegaer for å diskutere ditt tilfelle.
Topp hjerner på sine felt og til å stole på.
Jeg stoler på deg.
Takk for det.
Så, tror du at du kan møte oss
her ved universitetet?
Jeg er...
Jeg er meget glad for å møte deg.
I like måte.
Kaptein Del Rio.
Hvordan har du det?
La meg få presentere deg for mine kollegaer.
Dette er Professor Cartier, nevrokirurg.
Jeg vet hvem alle er.
Selvsagt.
Mine Herrer, dette er Lucy, den første kvinnen til å...
Jeg mener...
Som jeg nevnte tidligere, Frøken Lucy har,
for årsaker som forblir et mysterium for meg,
åpnet visse deler av si hjerne
som gir adgang til
tidligere ukjente deler av hjernen.
Hun har evner.
Kan du gi oss et eksempel?
Din datter, Gabrielle, alder 6 år,
døde i en bilulykke.
Det var en blå bil, skinn seter,
en plastikk fugl hang på bakspeilet.
Sjef, 5 menn nede på sykehuset Beklager.
Hvor mange menn har vi igjen?
Jeg har omlag 25 med meg
Den helsikes jenta, hun gir seg ikke.
Hun er en heks.
Det vet jeg.
Jeg skal drepe henne selv.
Det kommer menn hit. Kan du sikre rommet?
Jeg trenger å være fokusert.
Selvfølgelig.
Få opp farten.
Hvordan greide du å komme til all denne informasjonen?
Elektriske impulser.
Hver eneste celle vet og snakker med alle de andre cellene.
De utveksler tusen bits mellom seg hvert eneste sekund.
Samlet sammen, så former cellene et gigantisk informasjonsnettverk,
som igjen danner materie.
Celler kommer sammen og tar en form,
deformerer og reformerer seg igjen.
Det utgjør ingen forskjell, det er alt det samme.
Menneskene ser på seg selv som unike,
så de har slått rot med hele sin teori
om sin eksistens og sin unikhet.
"En" er deres måleenhet.
Men det er det ikke.
Alle sosiale systemer vi har lagt på plass er bare en skisse,
hvor en pluss en er to. Det er alt vi har lært.
Men en pluss en har aldri vært to.
Det er faktisk ingen nummer og ingen bokstaver.
Vi har kodet vår eksistens for å bringe det ned på et menneskelig nivå
for å gjøre det forståelig.
Vi har skapt en skala slik at vi kan glemme den ufattelige skala.
Men om mennesker ikke er enheten for mål
og verden er ikke regjert av matematiske lover,
så hva styrer alt da?
Film en bil kjørende nedover en vei.
Øk farten på bildet uendelig
og bilen forsvinner.
Så hva slags bevis har vi for at den eksisterte?
Tiden gir bevis på dens eksistens.
Tiden er den eneste sanne enhet for mål.
Det gir bevis på at materie eksisterer.
Uten tid,
eksisterer vi ikke.
Tid er måleenheten.
Let gjennom hele bygningen og finn henne!
Vi kommer ikke til å greie å holde dem ute så mye lengre.
På tide å dra da.
Er du sikker på at du behøver så store doser?
Jeg er redd du ikke vil overleve.
Noen celler inne i meg vil kjempe
og forsvare sin integritet til siste slutt.
For å greie å få de siste få prosentene, så må jeg tvinge det
til å sprenge opp cellene helt inn til sine kjerner.
Men alt av denne kunnskapen, Lucy...
Jeg er ikke sikker på at menneskeheten er klar for det.
Vi er så kontrollerte av makt og fortjeneste.
Det er menneskets natur,
Det kan kanskje bare bringe oss ustabilitet og kaos.
Uvitenhet bringer kaos, ikke kunnskap.
Jeg bygger en datamaskin og laster inn all min kunnskap i den.
Jeg skal finne en måte for deg til å ha adgang til den.
Ja.
Jeg håper bare vi vil være verdige for din ofring.
Ingen rører seg!
Forstår du engelsk?
Hva er det hun gjør?
Hun ser etter energi og materie.
Og hun prøver å få en egen forbindelse med våre datamaskiner.
Chong-Ju!
Jeg er her, sjef.
Gjør noe med de folkene.
Ok, sjef!
Dere tre, kom igjen.
Klare?
Er du ok?
Få tak i lege. Fort!
Å herregud. Hva er det som skjer?
Hva er det hun lager?
En ny generasjons datamaskin, antar jeg.
Hvor er hun?
Svar meg.
Svar meg!
Hei, du!
Se der. Datamaskinen, den beveger seg.
Hei.
Hvor er hun?
Livet ble gitt til oss for en milliard år siden.
Nå vet du hva du skal gjøre med det.